Faren min sa alltid: "Stol aldri på noen som vil ha noe av deg."
Han sa også at han aldri hadde møtt noen-
-som ikke ville ha noe av noen.
Det var kanskje derfor han aldri viste smerte.
Kanskje det var derfor han alltid flyktet fra problemene sine.
Jeg vet bare at han mistet sitt formål med livet underveis.
Derfor reiser jeg til utkantene av universet.
For å finne ham igjen.
KAPITTEL I: DELSTATEN INDIANA
Pappas ulykke skjedde under et oppdrag han ledet i Trinity-systemet.
Han gjorde en feil som førte til at nesten hele mannskapet hans døde.
På jorden ble pappa anklaget for tjenesteforsømmelse pga misbruk.
Men bevisene var utilstrekkelige.
Takket være sin karriere som dekorert kampflyver, ble han frikjent.
Det betydde ikke så mye. Han ble aldri den samme.
Familien vår ble aldri den samme.
Du valgte å bli med ut hit. Du ville bli med.
Jeg ville ikke dra hit, jeg ville treffe deg.
Men vi treffes jo nå. Ikke sant?
Savner du å være hjemme?
-Jeg er hjemme. -Jeg mener hjemme på ordentlig.
På jorden.
Nei. Nei, jeg liker meg her ute.
Mamma sier at du bare flykter.
Jeg har ikke snakket med moren din på lenge. Hun vet ikke hvordan her er.
Det er sant.
Jeg får være med på noe nytt. Jeg skriver historie her ute.
-Vi bygger en ny verden fra grunnen av. -En drittverden foreløpig.
Vi tar en liten omvei. Dette kommer du til å like.
-Vi sier at du traff. -Nei, pappa. En til, jeg klarer det.
-Vi har ikke tid. -Vær så snill.
-Den siste? -Den siste.
Gi meg det. Så må vi inspisere bunkeren.
Har bunkeren dataspill, et badekar eller en bowlingbane?
-I en bunker er det utstyr og mat. -Høres kjedelig ut.
Jeg hater disse fluene.
Vet du hva de kalles her? Romfluer. Vet du hvorfor?
-Fortell. -De er fluer i verdensrommet.
Skjønner du? Exor brakte dem hit, og nå er de i rommet.
-Trenger vi bunkere når alt er trygt? -Det er Exors regler.
Iblant skjer det ulykker eller uventede ting.
-De setter sikkerhet i høysetet. -Hvorfor er de så viktige?
Vi trenger ledere i krisetider.
Ellers blir det bare anarki. Du vet, kaos.
Uroligheter. Folk blir gale.
-Ja vel, som zombier? -Omtrent som zombier.
Har du det? Slapp av i skulderen.
Husk å puste riktig. Til hvilken side bommet du sist?
-Høyre. -Hvor sikter du da?
Litt til venstre.
-Hva med vinden? -Jeg fikser det.
Er du sikker? Press rolig på avtrekkeren.
-Det er jenta si, det! Bra skutt! -Tidenes beste skudd.
Tidenes beste lærer.
Nå til bunkeren. Så skysser jeg deg til byen. Rominya bor hos deg.
Pappa, jeg trenger ingen barnevakt. Kan jeg ikke bo i flotiljen med deg?
Nei, det er en militærbase og enda kjedeligere enn en bunker.
Jeg er tilbake om en uke. Du kan ringe meg. Jeg er i skyene over deg.
-Får fangene betalt for å arbeide? -Betalt? Nei.
Nei, de betaler sin gjeld til samfunnet.
-Hvordan vet man når de er ferdige? -Sånne mennesker blir aldri ferdige.
Vær så snill! Kan noen høre meg? Det er opprør i fengselet!
Vi har mistet kontrollen! De tingene dreper alt de kommer over!
-Travek, hva er klokka? -Det er på tide å stå opp.
God morgen, løytnant.
-Nei. Nei, ned. -Opp og hopp.
Ned.
Du har høyere promille enn vanlig, sir.
Du har sju infrastrukturrapporter å gå gjennom.
-Og tre nye beskjeder. -Spill dem av.
Sted: Flotiljen.
Sommerville, du snek deg ned til utposten i går kveld.
-Hvorfor ber du meg aldri med? -Du er et rasshøl.
-Stoffet du ba om koster det doble. -Slett beskjed.
-Sted: Jorden. -Du skulle tilbringe tid med Indi.
-Å ta henne med på jobb og skyte... -Neste beskjed.
Sted: Osiris.
Hei, pappa. Jeg ringte sent for at du skulle være der, men det er du ikke.
-God kveld, herr Sommerville. -Vi plukket disse selv i drivhuset.
Er de ikke gode?
Vi skal på en utflukt du må godkjenne, ellers går jeg glipp av den.
Det suger, om du ikke vil at jeg skal fortsette å kjede meg.
Det er bare til Sanseåsene, dagstur. Jeg har alle detaljer.
Jeg vet at du vil godkjenne alt, så vi ventet på deg.
Hun ventet.
Jeg tror naboene flytter inn, jeg hørte noen der inne i går.
-De har en gutt, fint for Indi. -Gutter er irriterende.
-Det er jenta si, det. -Mamma ringte.
Hun ville fortelle om en reise til Europa hun og Todd funderer på.
-Hvem pokker er Todd? -Det kan jeg ikke svare på, sir.
Travek, kople oss på igjen.
Kommunikasjonen med overflaten er midlertidig brutt.
Det var jo til stor hjelp.
-Vet du når den gjenopprettes? -Ikke foreløpig. Jeg forsikrer deg:
-Vi gjør alt for å løse problemet. -Det gjør dere sikkert.
Travek, send et Ingram til min datter. Si at hun selvsagt får dra på utflukt.
Send tillatelsen min.
-Vet vi noe om problemene i fengselet? -Ikke foreløpig, sir.
-Travek. -Ja, løytnant?
-Finn ut alt du kan om han der Todd. -Ja, løytnant.
Exor ledet an i kappløpet om å kolonisere nye planeter.
De mange hundre millioner som arbeidet under dem, hadde tillit til dem.
Derfor kunne generalen aldri fortelle om prosjektet hun var satt til å lede-
-i fengselet langt der nede.
-Sikker linje. Avspilling. -Det er opprør i fengselet.
Vi har mistet kontrollen. De der ødelegger alt på sin vei.
Jeg vet ikke hva som foregår, men fangene er fri. De er overalt!
Sending slutt.
Da vi møttes, sa hun at navnet mitt minnet henne om delstaten hennes.
Indiana.
Jeg burde skjønt at hun brydde seg mer om sin egen plass i universet-
-enn om dem som faktisk lever i det.
General, de ytre byene er tapt. Vesenene dreper alt på overflaten.
Dette er vårt ansvar nå. Vi skapte dem.
Snart fins det ingen vei tilbake.
Oberst, om du var i mitt sted, hvordan ville du løst dette etisk?
Vi redder så mange mennesker vi kan og forteller sannheten.
Blir det kjent at vi er involvert i dette, vil det lamme foretaket.
Etterspillet ville ødelegge flere generasjoners oppofrelser og arv.
Hvor lenge kan vi ha radiotaushet?
Ledelsen får vite det om noen dager.
-Da bør situasjonen være løst. -Løst?
Vi snakker ikke om vedlikehold, men om hundretusener mennesker.
-Våre folk har familiene sine der nede. -Millioner av liv står på spill-
-om folks raseri raserer foretaket. -Hva er det verste vi kan anklages for?
Folkemord.
Det ville bare være én av anklagene-
-men den vi ville måtte leve med. Den våre barnebarn vil huske oss for.
Vi har ikke råd til å mislykkes.
Selvsagt ikke.
Kall inn til et møte.
Jeg beklager å måtte si at det har brutt ut opprør i fengselet.
Fangene har fått tak i det dødelige Etolanidviruset.
Vi ble fortalt at om vi blander oss inn eller prøver å hente noen på overflaten-
-så vil viruset bli spredt i hovedstaden Osiris.
Sommerville, Kane. Jeg må sende en melding til Indi. Går det?
Ikke for øyeblikket, sir.
Jeg vil ha kontroll på alle her ved bordet de neste 23 timene.
Isoler alle som oppfører seg mistenkelig.
Oberst.
Dette kan fungere.
Jeg trenger en tidslinje over alle hendelser i hovedstaden og fengselet.
Informasjonen er hemmeligstemplet.
Hvem ga ordre om å hemmeligstemple det?
Siden vi er venner, skal jeg si sannheten. Så er det opp til deg.
Det meste av det du hørte nå, var løgn. Det fins ikke noe virus.
-Fangene har et dødelig Etolanidvirus. -Det er jo latterlig.
Det er klassifisert som våpen.
Det kan ikke fraktes hit, og slett ikke oppbevares i et fengsel.
Fengselet huser et hemmelig forskningsanlegg for sykdommer.
Så vi dyrket fram dette?
Vi bygde et anlegg i fengselet, men ikke til forskning.
Vi alte opp såkalte Ragged.
De skulle holdes der til vi hadde nok til å sende dem til kolonier-
-der de kan drepe eller assimilere stedegne arter.
Fangene har tatt tre frakteskip og krever fritt leide herfra.
Viruset kan potensielt utslette alle kolonier i galaksen.
Når vi utsettes for en slik trussel, skal vi aktivere protokoll 84.
Det krever at vi utsletter hele kolonien.
Når fangene får vite at vi må iverksette den protokollen-
-er vi i posisjon til å forhandle fram en mer fordelaktig løsning.
Det fins ingen gisselsituasjon. Raggedene har brutt seg ut.
De har massakrert byen. De er på vei mot hovedstaden.
-Har de gitt oss en tidsfrist? -Vi har 23 timer og 11 minutter på oss.
Det er en dekkoperasjon. Om 23 timer sprenger vi reaktorene.
For dem er det akseptable skader på en gruve, noen byer og et fengsel.
De der nede er der fordi vi plasserte dem der, vår organisasjon.
-Generalen er klar over... -Jeg vet datteren din er i hovedstaden.
Overførte du meg hit enda du visste om dette?
-Faren for dette var minimal. -Du lot meg bringe familien min hit!
Vi vurderer alle eventualiteter.
Vi kommer til å klare oss utmerket.
Familiene deres og alle på overflaten også.
De låser hangaren om 20 minutter. Da kommer ingen til eller fra stasjonen.
Vi må bevare roen og være faste i troen. Vi kommer til å klare oss.
Du er hennes eneste håp. Håper du er en like god pilot som før.
ADVARSEL
Kom igjen.
Jøss.
Aktiver missiler!
Fyr!
Advarsel. Maksimal G-kraft oversteget.
Advarsel.
Maksimal G-kraft oversteget.
Advarsel. Autopilot aktivert.
Advarsel. Overbelastning. Katapultstol aktivert.
Hvem er du?
Det spiller ingen rolle hvem jeg er. Du har et våpen rettet mot deg.
Fortell meg hva du driver med, for du falt nettopp fra himmelen.
Jeg flyktet.
Fengselet er her nede, ikke der oppe.
Jeg er ingen fange, men dødsdømt. Blir du sittende her, er du også det.
-Skal jeg ta det som en trussel? -Ikke en trussel, men et faktum.
-Om 22 timer er dette en død sone. -Snakker du om vesenene?
Hvilke vesener?
Fortell om problemene dine, så forteller jeg kanskje om mine.
Det er et gisseldrama i fengselet. Fangene vil sprenge atomreaktoren.
-Gjør de det, skjer det innen 22 timer. -Så det er det de sier der oppe?
Jeg var der da opprøret brøt ut. Jeg var sykepleier i sektor 2.
Det er ingen igjen i fengselet. Enten lyver de for deg, eller du for meg.
-Jeg er ingen trussel mot deg. Glem det. -Sett deg!
Du klarer deg ikke alene. Ikke når de tingene er der ute.
Hjelp meg, da! Det hjelper ikke at vi sitter her og blir kjent med hverandre!
-Vil du ha hjelp? Hva kan du tilby? -Fortell hva som fins der ute!
Tilby meg noe.
Vi har 22 timer på oss før de sprenger hele planeten.
Du sa det. Lykke til, det vil du trenge.
Jeg må redde datteren min!
Hun er 11 år gammel og alene i hovedstaden!
Hjelp meg!
Kommer jeg meg ikke dit, dør hun!
Jeg garanterer at ingen der oppe bryr seg en dritt om noen her nede!
Og...?
Jeg har tilgang til en militær bunker.
Om du hjelper meg til hovedstaden, slik at jeg finner datteren min-
-skal jeg gi deg beskyttelse.
Hva sier du til det?
Du må stole på meg.
Det er tøft her nede. Tillit må fortjenes.
-Jeg har ikke tid til dette. -Hei! Hei!
Du skal til hovedstaden, ikke sant?
Osiris er den veien.
Du må østover.
Ja vel.
Fin jakke.
KAPITTEL II: ET FORNUFTSEKTESKAP
Livet deres endte da dere ble dømt.
Dere er ikke lenger mennesker, har ingen verdi for menneskerasen.
Det eneste dere kan gi tilbake, er en utrettelig arbeidsinnsats-
-og å tjene de behov fengselet og koloniens borgere har.
Hver eneste dag finner jeg et av disse hårstråene i maten min.
Jeg vet hvor de kommer fra.
Jeg vet at fengselsdirektøren går på kjøkkenet-
-napper et hårstrå av seg og legger det i maten min.
Ser du? Ser du, Vim? Alltid.
Klar bane.
Carmel sitter i isolat. Han har nøkkel. Dere husker tegningen hans?
Det eneste som mangler, er å avlede hexonfibrene fra nødventilen.
Skjønte du alt det der?
-Trengte vi ikke en slags leder? -Jo. Det er den enkle delen.
Strømpene våre. Bomullsfibre. Hvem som helst av oss kan gjøre det.
Carmel mistet forstanden sist han satt i isolat.
Vi vet ikke sikkert hvor pålitelig informasjonen er.
Han kan ha runket ved lyktestolpen, så vidt vi vet.
Vi kommer ikke inn i spektralrørene. De er trykkforseglet.
Vi kommer ikke fram til fibrene, så hvorfor diskuterer vi det?
Carmel har alt vært inne i en, uten å bli oppdaget.
-Pissprat. -Vi må gjøre det nå, før det oppdages.
-Hvilken celle? -Han vet ikke.
-Han vet ikke, alle er like. -Klart han ikke vet, han er gal.
-Galskap er vanlig her omkring. -Det er vår eneste sjanse.
Vi får se til at alle isolatceller er fulle, så noen er i den rette.
Vi kommer oss ut. Vi går inn i systemet via vaktposten.
Vi utløser nødopplåsingen av alle celler.
Er Bostoks gruppe fremdeles med?
-De er i tenkeboksen ennå. -Selvsagt.
Hvordan man enn ser det, så er det et selvmordsoppdrag. Hører du det?
-De vil bare ha mer tid. -Mer tid? Til hva?
Nei, ser man det! Herr Carmel.
Hva er det med isolat som du er så glad i?
Er denne din?
Du foregriper begivenhetenes gang. Mange her inne vender seg til Gud.
De blir desperate når de innser at livet deres ikke lenger har noen mening.
De ber til en fiktiv gud, overbeviser seg om at de er tilgitt.
En måte å takle skyldfølelsen for det de har gjort.
Men det sitter oppi her. For om det virkelig fins en himmel-
-må det også finnes et helvete.
Selv om jeg ikke tror på noe av det-
-er det jobben min å oppmuntre til det. Så du får være fast i troen.
Vær trygg på at dette stedet vil bli ditt eget private helvete.
Du tror kanskje at dette er første gang jeg er på et sånt sted.
Første gangen jeg har å gjøre-
-med en storkjeftet snilepikk som deg.
Ja, det gjør jeg.
Det fins ingen steder som dette noen annet sted.
-Vi fins ikke, ifølge Unsis lover. -Skal jeg bry meg om det?
Ja, det skal du. Men det gjør du ikke.
Det er derfor du er her.
Det blir ikke mer isolat for deg, herr Carmel.
Forstår du?
Tror du ikke jeg har levd et hardt liv? At jeg hadde samme valg som deg?
Opp med ham.
Neste gang du ser meg viser du meg litt jævla respekt!
Få det kreket ut herfra! Rett til de nedre burene!
Vet du hvor mange som havner i isolat og ikke kommer tilbake?
Hvor mange menn har vi mistet? Hvor mange kommer ikke tilbake?
Kreat, får jeg spørre om noe? Hvor lang dom har du? Har du 57 år igjen?
På dette stedet? Bror, du slipper aldri ut herfra.
Vin og jeg kommer oss aldri ut herfra-
-om vi ikke gjør noe med det.
Det er nå eller aldri. Det er mørkt om dagen. Det er samme-
-møkkastinkende sjel.
Vær så snill, Kreat.
Bostok er med.
Er du med, Vim?
Vi brenner ned stedet.
Dere to må samle troppene. Ikke la meg i stikken.
God dag, fengselsdirektør Mourdain.
Hva syns du om den siste rapporten? Utviklingen er lovende.
Vi har utmerket kildemateriale, og personalet vil gjerne få dette til.
Fotosyntetisk hud, lemmer vokser ut igjen.
Vi kan være i drift om noen måneder.
Det er visse egenskaper som er framtredende i rapporten.
Kan dere fortsette denne framgangen?
-Problemer, fengselsdirektør? -Ikke mer enn jeg kan håndtere.
Slipp ham!
Jeg dreper kakerlakken selv.
-Sir, det er problemer i messa. -Vet det. Be vaktene avvente.
Jeg trodde ikke vi hadde problemer, Sy.
Jeg ville bare ha en date.
-Åpne den, takk. -Sir...
Drep ham!
Gå vekk!
-Gjør slutt på det! -Gå vekk!
Ikke la meg hindre deg, herr Lombrok.
Vil du vise din status her inne? Vis hva du er god for, da.
Vakter! Om publikum behersker seg, kan de få nyte forestillingen.
Mourdain. Mourdain.
Slipp meg ut! Jeg skal gjøre alt dere vil!
Stopp! Slutt!
Mine herrer. Jeg ville bare komme ned og ønske dere lykke på reisen.
Anse dere selv som pionerer.
Eventyrere i en ny tidsalder.
Husk at dere ikke lenger har en plass i samfunnet.
Hva vil du?
-Denne. -Nei! Ikke ta meg!
Nei!
Nå har dere en hensikt, et formål.
Nei! Nei!
Jeg er min egen sjels erobrer!
Dere kommer til å forstå mytologien bak fugl Føniks-
-når dere reiser dere fra fortidens aske.
Denne også. Herr Lombrok.
Vi må bedøve deg. Jeg har på følelsen at du kan skade deg her nede.
KAPITTEL III LØVETEMMERE
Si meg, hvorfor har en sykepleier et militært våpen?
Du innser vel at vi ikke rekker fram til hovedstaden i tide?
Nei, ikke til fots.
Har jeg oversett noe?
Bak de fjellene ligger en smuglerutpost.
-Hva er planen din når vi kommer dit? -Det finner jeg ut når vi kommer dit.
Hva vet du om vesenene?
Ned, ned, ned!
-Leter de etter deg? -Ja.
Dette blir gøy.
Engelsklæreren min leste en gang et merkelig dikt om kjærlighet.
Jeg husker ikke mer av det enn at det hadde passet perfekt på disse to.
Skjerp deg nå.
Jeg håpet på større utvalg av kjøretøy. Lenge siden jeg så de vrakene der.
-Vet dere om stedene og lar dem være? -Hvor skulle vi eller gå og ta en øl?
Hei, elskling. Vil du ha tur?
Hei, kjære. Kom hit.
Hvor pokker har du vært?
-Hei. Hvordan går det? -Kjempebra. Og med deg?
Vet du hvem som eier bussen som står utenfor?
-Hvordan det? -Vi trenger skyss.
Deres.
Ja!
Nei, ikke gå dit.
Vent til de er ferdige, ellers slipper dere ikke vekk herfra.
Sug på den, elskling. Du kan dette.
Sett deg. De er helt hinsides.
Ta en drink.
Vi får vel ta to.
-Hvor mye vil du ha? -Helt opp.
-Bare vann, takk. -Vi har ikke vann.
Selvsagt ikke.
Fortell hvorfor du ble sykepleier, Sy.
Jeg ville hjelpe folk.
De fleste jeg har hjulpet her i livet, har vist seg å være rasshøl.
Det var første kastet!
-Har det vært sånn for deg? -Ikke når det har vært viktig.
-Da er du bedre enn meg. -Kanskje det.
Hva gjør du? Vi tar en omgang til.
-Hører han aldri etter? -Best av fem.
Du! Er bussen utenfor din?
-Vi er opptatt. -Jeg må ha skyss til Osiris. Nå.
Du er morsom, du.
-Der ser du. -Jeg ber henne gjøre sånn hver kveld.
Hva glor dere på? Spill det jævla dominospillet deres.
Kompis, spill videre!
-Spill musikk! -Musikk! Spill!
-Du bør hjelpe ham. -Tror du at vi er et drosjeselskap?
-Hva heter du, underliv? -Kane.
-Du er visst ikke herfra. -Kan du fylle glasset?
Jeg er veldig langt hjemmefra, derfor trenger jeg skyss.
Jeg og kameraten min i baren.
Dæven, se på deg! Jeg kneler for deg! Du er perfekt!
Dere er et perfekt par.
Dere burde vært på forsida av et ukeblad, ikke her ute.
Ikke vær sjenert. Kom hit. Jeg vil ta ham med hjem.
Å nei. Vi tar med oss bartenderen, ikke ham.
-Du må unnskylde. Han har mensen. -Slå deg ned.
Den snille snuten har peiling. Du trengte bare spandere en drink.
Du ser ut til å være militær.
-Dere får 10 000 for turen. -Du har en kniv mot strupen.
Skal du likevel prøve å forhandle?
Han har desertert fra Exor. Han vil til familien sin før de tar ham.
-Ja vel? -Er det sant?
Ja.
Skjær huet av ham. Betaler du meg 10 000 for det?
Nei! Han lyver som bare det, jeg hørte ham si 20.
Han sa faktisk 20.
20.
-Dere får 20 000. -Ja! Slipp ham!
-Det var andre boller, ja. -Bussen er ombygd. Er pansringen bra?
Hvordan det? Vil vi bli beskutt?
Det er ingen gammel fengselsbuss.
Det er Gracie, det vil si mora mi.
Ja, dere får komme inn i mora mi. Og hun tar seg av dere.
20 000 én vei. Er det avtalen?
-Da drar vi. -Ikke ennå.
Vil du kjøre med meg? Vil du kjøre i mamma?
-Da må du kysse denne. -Ned på kne.
Ok. Pust inn i 20 sekunder.
Treffer du blink med kniven, har vi en avtale.
Nå blir du svimmel.
Ja!
Dæven, gutt. Det er tak i deg.
Du har talent. Da har vi en avtale.
Vi får skaffe våpen. Vi liker å reise trygt.
Vi får stoppe hos Hopper og Mandel. Men det koster ekstra.
-Hvor langt er det til Hopper og Mandel? -Ikke langt. En halvtime.
-Det er like i nærheten. -Skal vi bytte mer spytt, eller dra?
KAPITTEL IV SKJEBNE SOM BESTEMT
Vet du hva terraforming er, herr Lombrok?
Når man gjør et ugjestmildt sted beboelig for mennesker.
Dessverre har mange planeter stedegne arter som nekter å samarbeide.
Vi trengte en mer kostnadseffektiv måte å utrydde dem på.
Jeg forteller deg det for at du virkelig skal forstå-
-hva du har sjansen til å bli en del av.
Vår venn her har nettopp truffet en av våre beste.
Mange av dem er dine tidligere medfanger.
Hvis helsa hans holder, kan han forhåpentligvis slutte seg til dem.
Han forvandles til noe han ikke kunne bli som underlegent menneske.
Han vil kunne videreutvikles-
-og tilpasse seg til selv de vanskeligste forhold.
Jeg har sett hva som kreves for å overleve forvandlingen. Ikke kjemp imot.
Ikke vær redd.
La deg forvandle til en manifestasjon-
-av det monsteret jeg vet lever i din sjel.
For å overleve denne perioden, må du presse ditt sinn lenger enn noen gang.
Det er da du må huske at dette er en ny sjanse.
Finn trøst i det.
Vakter!
-Bostok? Du gjorde det. -Vi må vekk herfra.
-Er det alt? Har du legitimasjon? -Her, din er spesiell.
-Sykepleier? -Jeg har åpnet cellene!
-Det var andre dører og jeg... -Hva?
Hva?
Jeg har sluppet djevelen løs.
Vakter! Rapporter!
-Få opp farten! -Ut av korridoren!
-Kommer Vim til å bli en av dem? -Jeg vet bare hva jeg så på skjermene.
Vi må til Osiris før solnedgang. Kom.
-Jeg kan ikke bli med dere. -Hva?
Hva snakker du om? Vi må holde sammen.
Rolig. Rolig.
Rolig.
Hva skal du gjøre? Hvor skal du dra hen, Sy?
Jeg skal i operaen.
Ikke gå i operaen. De synger der.
Ikke vend meg ryggen, Sy.
Lykke til.
-La ham gå. Du og jeg. -Dere kommer til å dø der ute.
Jeg skapte deg. Jeg skapte deg.
Ha det, Vim. Ha det, Vim.
KAPITTEL V DEN LANGE VEIEN
JORDEN
TO ÅR TIDLIGERE
Vanligvis hadde du fått 20 år i et høysikkerhetsfengsel.
Kanskje ute etter 15 år.
Men det tviler jeg på.
Til tross for alle våre anstrengelser vil de framstille deg som et monster.
De vil legge vekt på regelbruddet.
Sviket mot tilliten myndighetene ga en i din posisjon.
De kommer til å statuere et eksempel. Øye for øye, og så videre.
Skulle ønske jeg hadde bedre nyheter.
Det spiller ingen rolle. Ingenting spiller noen rolle lenger.
Hei.
Er de pålitelige?
Nei.
-Hvem betaler? -Jeg.
Jeg liker ikke Exor-jakka. Vi er ikke så glade i din sort her.
Hvor mye?
Mandel vil ikke selge.
Du kan vel spørre Mandel hvilken sum han er fornøyd med.
30 000.
-30 er ok. -30. Avtale.
Avtale.
Tør jeg spørre hvor dere skal hen med alle våpnene?
-Bare spør, du. -Jeg spøkte bare.
Hyggelige venner.
Det der var god butikk.
Vi tjente en bra slant.
Au!
30 000.
Mandel!
Kom hit!
Hva er det der? Hva er det?
Jeg sverger at jeg så noe.
Sjekk på baksiden!
De er overalt!
Hvor er rakettgeværet? Ikke si at vi solgte dem!
De stuper ikke! Jeg lader om!
Jeg fikk en!
Vi kommer til å dø!
Så du mener at om mindre enn 12 timer kan hele stedet være utryddet?
Alle levende skapninger?
Vi vil alle være døde?
-Ja, det stemmer. -Sto ikke noe om monstre i brosjyren.
Pleier du å lure på hvordan du havnet der du har havnet?
Man har masse planer.
Man legger så mange planer, likevel har vi havnet her.
Det stemmer ikke helt. Jeg vet hvordan jeg havnet her.
Snakker du om skjebnen, Sy? Mener du astrologi og sånt piss?
-Jeg tror på konsekvens, ikke skjebnen. -Det stemmer, kjakan.
Lev uten anger. En kan ikke gå bakover, etterpåklokskap hjelper en framover.
Jeg angrer at jeg kom til denne jævla drittplaneten.
-Hva ler du av? -Jeg trivs her.
Da er vi to, lille kirsebærpaien min.
Åpne flater, ren luft, mat som ikke er fra et laboratorium. Rene praradiset.
Mamma sa alltid at folk ikke forandres, bare versjonen deres av fortiden.
En fyrstikk varmer en mann i ett minutt. Sett fyr på ham, så er han varm livet ut
Ja.
Du da, underliv?
Liker du stedet? Liker du grenselandet?
Jeg likte det bedre for et døgn siden, men jeg trengte en ny start.
Dessuten kom jeg ikke lengre vekk fra jorden.
Dere tjener vel bra i stjerneflåten.
Ja, det er ganske bra betalt.
Men karrieren ga meg et mislykket ekteskap-
-en skulder som aldri blir bra og en datter jeg knapt kjenner.
Men ja, det er bra betalt.
Foreldrene våre kastet oss på dør, så vi var nødt til å gjøre noe drastisk.
Foreldrene deres? Er dere i slekt?
Ja, hun er min lille stesøster.
-Det er derfor vi ser forskjellige ut. -Og kysser forskjellig.
Å, ble du kåt av det? Lille slikkepinnen min.
Hva er ditt område der oppe? Hva gjør du der oppe?
Jeg tok meg av infrastrukturen og ledet utviklingen av stedene.
Alt. Hovedstaden, gruvene, fengselet.
-Slaveleirene, mener han. -Fengselskoloniene forandret alt.
Koloniene kunne bare vokse så fort takket være tvangsabeid.
-Ellers hadde vi ikke vært her. -Bra samtaleemne til møtene der oppe.
Men fangene, uansett hva jeg syntes om dem-
-var ødelagt da de kom til meg. Hadde arbeidet langt over tålegrensen.
Vi dro til fengselet da vi kom hit. Og vi så mye fælt der.
De gjør i alle fall nytte. Fengsel skal være hardt. Det er jo en straff.
Det er et vanskelig valg å snu ryggen til alt man har stått for.
Har du familie, Sy? Har du familie, har du barn?
Da forstår du ikke.
Jeg må si det. Tenk om datteren din ikke er der.
-Hva? -Hun er der.
Og du får oss i sikkerhet i bunkeren? Helt sikkert?
Jeg sverger. Når datteren min er i sikkerhet.
Og om hun ikke er det?
Ja, da også.
Vi blir en stor, lykkelig familie. Jeg blir onkel. Det blir artig.
-Bill, hvor langt er det til Osiris? -Noen timer til, kjakan.
Rolig, vi har tid til å skyte noen dyr.
Ingen kødder med Billy. Det blir gøy!
Fanken! En diger skilpadde angriper mamma!
-Leiligheten min er i tredje etasje! -Gi faen i bussen min!
Bill og Gyp, beskytt mamma. Sy, bli med meg.
Nå gjelder det! Kom igjen!
Kanskje hun ikke er der, eller verre. Da drar vi rett tilbake hit.
-Kane, håper du finner henne. -Hent datteren din. Vi dekker dere.
-Kom igjen, Gyp! -Ut med dere, gutter! Kom igjen!
Kom igjen!
Åpne døra! Kom igjen!
Strømmen har gått, vi tar trappa!
Kom igjen!
-Ut av trappeoppgangen! -Ozmin, er det du?
-Ozmin, det er Kane fra etasjen over! -Hvordan kan jeg vite det?
-Det er Kane fra 38. etasje. -Har du sett Indi eller Rominya?
Jeg sjekket, men de svarte ikke. De har ikke vært innom her.
-Verden har gått av hengslene! -Vi går opp, ok?
-Det er ikke min trapp. Du betaler leie. -Snilt av deg.
Ta vare på dere selv. Og sikt lavere.
Kom igjen! Nå har jeg deg, skilpadde!
Dæven!
Indi! Tilbake!
Kane.
Pappa?
-Pappa, jeg er her! Pappa, jeg er her! -Jeg er så glad i deg.
-Er alt bra med deg? -Rominya ba meg vente der på deg.
Hvor er Rominya?
Hun har dratt hjem. Hun er ikke her.
-Kane, vi må stikke. -Det er Sy, vennen vår. Han hjelper oss.
Du må bli med oss. Hold deg nær meg. Vi klarer oss, men vi må løpe nå.
-Kane! -Skynd deg! Løp!
Hva er det?
Fort!
Bill! Hvor har vi medisinene?
Nei, nei, nei!
-Kom igjen. -Pappa, det fins ingen vei ut herfra!
-Hva gjør vi nå, da? -La meg tenke. Indi! Indi!
Pappa, det står en buss der nede! Vi kan komme oss dit!
-Vi må hoppe. -Nei, det er for høyt! Sy! Sy! Sy!
Gi meg hånda!
Åpne den! Indi, kom hit!
Bill! Gyp! Åpne luka! Åpne den!
Åpne! Åpne døra! Åpne!
Åpne luka!
-Kom her. -Ta imot henne!
Jeg har henne. Bli her.
Ok, nå drar vi! Er alt bra med deg?
Bli sittende.
Kjør!
Gyp! Gyp, vi må dra nå!
Forstår du alt jeg sa? Om vesenene, om de jeg jobber for, om det som skjer?
-Det er viktig for meg. -Ja, det gjør jeg, pappa. Jeg forstår.
Beklager at jeg er verdens dårligste pappa.
Beklager at det ikke ordnet seg med moren din.
Jeg elsket henne høyt. Jeg elsker henne fremdeles.
Beklager at jeg gikk glipp av oppveksten din og at jeg ikke kom på kampene dine.
Softballkampene og fotballkampene dine og sangtimene dine.
-Det er ok. -Beklager det. Du er fantastisk.
-Jeg må vite at du tilgir meg. -Så klart.
Klarer vi oss gjennom dette, skal det bli annerledes. Det lover jeg.
Gyp, til høyre om 1,6 km. Bunkeren ligger i en nedlagt gruvesjakt.
Pass opp, vesenene kan være overalt.
Koden til døra er 14286. Sy, hørte du?
-14286. -Gyp? Si det!
14286!
-14286, oppfattet. -14286.
Protokoll 84 påbegynnes.
General, en buss er på vei til Apex Ridge-bunkeren.
Pappa!
Sy! Vi har selskap! Klokka tre. Ligg her. Legg deg ned.
-Hva gjør den? -Sjekker hvor vi skal.
Gyp, ikke sving.
-Vi har ikke tid til dette. -Vi har ikke noe valg.
-Pappa, hva skjer? -Indi, ligg ned! Vær så snill!
Den trenger fire minutter for å komme på trygg avstand fra eksplosjonen.
Når han er vekk, drar vi tilbake. Vi har fire minutter og 15 sekunder på oss.
Hva? Det er på håret.
-Hva om den ikke drar? -Da har vi ikke noe å bekymre oss for.
-Pappa! -Bli liggende.
Rull deg sammen til en ball.
En veldig liten ball. Vær så liten du kan.
-Hvordan er det med datteren din? -Hun er redd.
-Sy, ser du ham? -Han flyr over oss.
-Han drar. -Sving!
-Indi, går det bra? -Ja!
Sving nå.
Sikt på fjelltoppen og gi full gass.
-Rekker vi det? -Vi skal prøve.
Vi er nær! Jeg ser skraphaugen!
Husker du veien til bunkeren? Vent her. Når vi er framme, løper du.
Kane!
Dukk!
Indi! Bli liggende!
Indi.
Det ble ikke noe farvel. Ingen siste ord.
Jeg visste i det øyeblikk jeg gikk av bussen-
-at jeg aldri ville få se ansiktet hans igjen.
Pappa! Pappa!
Bli hos meg, Indi!
-Jeg vil til pappa! -Jeg vet det!
Jeg ville ikke forlate ham.
Men en dømt drapsmann som sonet livstidsdom ville ikke tillate det.
Det han mistet på veien, drev ham framover for hvert desperate skritt.
De er her!
Løp, Indi! Løp!
Men samme hvor langt man løper...
Hitover!
...og samme hvor godt man gjemmer seg-
-så unnslipper man ikke sin skjebne.
Løp! Løp! Løp, Indi!
-14286, Indi! -Jeg vet det!
-Seks. Kom igjen! -Skynd deg, Indi!
Plutoniumkjerne eksponert.
Nedtelling påbegynnes.
Ni, åtte, sju, seks...
-Tiden er ute. Tiden er ute! Kom nå! -Fem, fire, tre, to, ett.
Sy!
-Sy, hva skjer med deg? -Jeg forvandles til en av dem, Indi.
-Hva gjør jeg? -Du er ikke trygg med meg her.
Skynd deg! Finn en skarp gjenstand.
Saksa. Gi meg den.
Ja!
-Hva skal du med den? -Du er ikke trygg med meg her.
Kom hit med den!
Nei! Jeg klarer ikke dette alene!
Jeg trenger din hjelp.
-Jeg trenger din hjelp. Kom igjen. -Jeg kan ikke.
Du skal beskytte meg, slik pappa sa.
Jeg klarer ikke dette alene!
-Sy, du er alt jeg har! -Nei!
KAPITTEL VI ARVESYND
Charlton sykehus, vær så god.
Pleier Lombrok. Hva har du gjort for å straffes med dette skiftet?
Hvordan går det?
Folk sitter i baren og drikker whisky. Jeg lurer på hvorfor ikke jeg gjør det.
-Noe på vei? -To kollisjoner med tre innblandet.
-Hvordan var operaen? Din første, vel? -Ja. Det var helt enormt.
Datteren hennes ble drept på stedet. Han som forårsaket ulykken er på vei.
Han var veldig beruset, men er stabil. Ta ham inn i operasjonssal én!
Kiara og Kai elsket det.
Det var hyggelig. Det er sånt man skal gjøre sammen med familien.
Gjør det mens du kan.
Blodtrykket måles.
Det kommer til å...
-Kiara? -Hun blør.
Kiara...
-Vi har et problem. -Pleier Lombrok, gå ut.
Kjære, bli hos oss.
-Det er kona mi. -Vi gjør alt for å redde henne.
-Sy, du må bli med meg. -Fortsett å puste.
Jeg elsker deg så høyt. Jeg elsker deg.
Vi har en blødning her. Klem hånda mi om du hører meg.
Klem hånda hans! Vær så snill, elskling...
Vi mister henne!
Hvor er datteren min?
Var det hun som...
Omkom hun også?
-Jeg er så lei for det. -Hvor er datteren min? Hvor er Kai?
Jeg er så lei for det.
Jeg henter noen du kan snakke med.
Begynn hjertemassasje!
Å, elskling.
De kommer til å statuere et eksempel. Øye for øye, og så videre.
KAPITTEL VII ETTERSPILLET: FØRSTE ÅRET
Faren min sa alltid: "Stol aldri på noen som vil ha noe av deg."
Han sa også at han aldri hadde møtt noen som ikke ville ha noe av andre.
Jeg sier at vi er det vi er når vi må være det.
Der er senderen.
-Kjenner du den igjen? -Det ser ut som en gammel modell.
Den er aktivert manuelt. Det må være noen her.
-Vi får gjøre det på den tunge måten. -Vi begynner i den nærmeste bunkeren.
-Jeg henter utstyret. -Ok.
-Whitmore? -Ja?
-Det er en unge. -Bli der! Vi henter deg!
Et stort skip, flotiljen, pleide å gå i bane rundt her.
-Hvor ble det av? -Det er på vei til jorden.
-Det ble kalt tilbake etter katastrofen. -Hva sa de skjedde her?
De sa bare at -
- at fangene gjorde opprør og saboterte reaktorene.
Det førte til en nedsmelting.
Hvor mange overlevde?
Ingen. Det trodde vi, i alle fall.
Vil du dø her ute?
Jeg vil ikke dø!
Da fører du oss til flotiljen og får oss uoppdaget om bord der.
Hvis ikke, koster det deg livet.
Ok.
Sy, nå skal vi hjem.
Adjø, pappa.